Описан като пейзаж по-бял и от снега.
Аз се отправям към непознатите светове.
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Пътувах, докато се губих
под това сиво небе.
Всеки ден измислях нови планове, за да постигна мечтите си.
Редакция:
KiMiTo
Чудя се дали някой ден,
дори и с тези мои малки стъпки
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
ще мога да пътувам отвъд тези тъмни облаци.
Ще си придам смел вид, който всъщност ме наранява.
Поздрави за всички наши фенове!
Чувствам празнота в сърцето си.
Започва да вали и капките дъжд
започват да се разпръскват.
Тези пъстри лъчи светлина
не казват накъде са се отправили
и отвъд безкрайната далечина преминават през всичко.
Изгарям бледото отражение в очите си.
Под небето на което съм,
трябва да успея да достигна до непознатите светове.
Ед!
Малък червей!
Линг!
Копеле!
Убий ме...
Спаси ме...
Моля те... убий ме!
Моля те...
Искам да умра.
Мамо!
Какво си се втренчил така, идиот?! Защо се колебаеш?!
В него... В него има хора.
Искат да им помогнем. - Не! Те са чудовища!
Но... - Я се стегни!
Те са чудовища!
Убий ме! - Мамо!
Моля те, върни ми детето!
Млъкнете! Престанете!
Тате! - Боли...
Помощ! - Казах да престанете!
Бате.
Да си поиграем.
Времето за игрички свърши.
По дяволите...
Помогни ми... - Ти не разбираш нашата болка.
Ед, съвземи се!
Вземи се в ръце! - Ела при нас.
Ед.
Ед!
Епизод 26
Отново заедно
Добре, добре!
Сега го дайте насам! - А, да.
Преди време я видях на пречиствателната станция.
Ако си спомням добре, беше с някакъв огромен тип с броня.
Броня ли?
Не ми казвай, че е онзи от вчера!
Никога няма да му простя за това, че отвлече Шао Мей!
Демон, дявол!
Ето къде е! Шао Мей... - Почакай.
Онзи дебелия...
Ако си спомням добре, те го наричаха хомункулус. - Хомункулус?
С възстановяващите им способности са като безсмъртни.
Не можем просто ей така да изскочим пред тях. - Безсмъртни ли?
Това е шансът ми! Да вървим след него!
Казах ти. Той не е лесен противник.
Защо тези двамата са заедно?
Какво има?
Това място е странно.
Още откакто пристигнах в страната имах чувство, че нещо не е наред, но... Това е...
Усещам, че нещо се движи под краката ми...
Какво има? Студено ли ти е?
Добре ли си?
От тук.
Никога не бих предположил, че под Централата има такова нещо...
К-Какво е това, по дяволите?!
Това бяха пазачите. - Пазачи?
Щом си с мен - няма да те нападнат.
Има нещо горе...
Още много път ли има? - Да.
Ще се срещнем с баща ти, нали?
Той знае къде отиват хората, които си погълнал, нали?
Татко знае всичко.
Бате... Жив си, нали?
Бате...
Какво е това?
Червен камък?
Точно така, това е сърцето на Енви.
Философски камък.
След всичкото това време, в което го търсихме, един такъв камък стои пред мен...
Пусни ме, Енви! Тук вони ужасно!
Може би ще успеем да се измъкнем оттук!
Да се съюзим, Енви!
Какво са това?
Химери.
Нямат край.
Не...
Както и предполагах... Под нас има нещо...
Химери ли? - Не.
Това човек ли е?!
Татко ни създаде!
Мен, Лъст и Енви!
Стана шумно.
Някой идва...
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Не си спомням лицата и имената на родителите си, нито пък името си.
Дори не си спомням, дали съм бил изоставен или продаден, преди да са ме кръстили.
Кой от вас ще управлява тази страна?
Ти ли ще си?
Наричаха ни "кандидати за фюрер".
Всички бяхме събрани на едно място и образовани в много различни области.
Как да бъдем добри императори, антрополози...
Обучаваха ни на борба, стрелба, фехтовка, докато не ги усвоим максимално добре.
Не го съжалявай.
Той бе една пионка, която трябваше да заличиш, за да постигнеш целта си.
"Някой ден аз ще управлявам тази страна."
С тази мисъл, издържах на трудните тренировки.
Не става.
Следващият.
Легни тук.
За какво е това? - Отпусни се.
Скоро ще свършим.
Какво мислите да правите?! Онези тела са...
Този е 12-тият, а?
Ти ли си този, който ще получи моя гняв?
Философският камък е вещество с огромна енергия, която включва душите на много хора.
Когато навлезе в човешкото тяло, започва да действа като се опитва
да поеме контрол над тялото ти.
Разрушаването и възстановяването на клетките от камъка се повтаря,
докато тялото умре или издържи на огромното напрежение.
И накрая...
Невероятно!
Нов вид живот! - Поздравления.
Ти бе избран за мъжа, който ще управлява тази страна.
Той ще подготви всичко, от което може да се нуждаеш.
От сега нататък се казваш...
...Кинг Брадли!
Всичко, което остана е душа и чувство за гняв.
Дори не знам, дали тази душа е моя или на някой друг, който е бил превърнат в камък.
Ако сте бил човек, не можахте ли да живеете като такъв, а не като хомункулус?
Казваш ми да започна отначало и да заживея като човек? Невъзможно е.
Това тяло далеч надминава способностите на човешкото.
Далеч по-силно е.
Точно както вие се гордеете от това, че сте хора,
така и ние се гордеем, че сме хомункулуси.
Сигурен съм, че и онази жена е умряла с гордост.
Нещо временно. - Благодаря.
Събрах всички, които намерих.
Всички ли са от Ксеркс? - Да.
Били са част от стенописите на някой техен храм.
Когато го видях за пръв път,
го помислих за вид преобразуващ кръг за направа на философски камъни,
подобен на този в Лаборатория №5.
Но съм грешал.
Слънцето представлява душата. Луната разума.
А този камък със стенописите представлява тялото.
Ако може да го обясниш по-разбираемо.
Накратко - това, което е било нарисувано там е било кръг за човешко преобразуване.
Човешко преобразуване ли?
Значи, за да съживиш мъртвец...
Не.
Алхимията изисква нещо равностойно в замяна.
Никой не може да създаде душа, която не съществува в този свят чрез алхимия.
Сам се убедих в това.
Ще трябва да измислим начин за това как да се измъкнем оттук.
Какво ще стане, ако преобразувам от нищото жив човек?
Преобразуване от нищото?
Да.
Ще използвам този преобразуващ кръг, за да се разложа, после ще се опитам да се върна.
Това също е човешко преобразуване. Така вратата би трябвало да се отвори.
Щом Глътони е имитация на Вратата на истината,
би трябвало да успеем да се върнем в истинския свят през истинската врата.
Аз ще я отворя, вие вървете.
Ами ако не проработи?
Ще има обратен ефект.
Ефектът ще се обърне към извършителя на преобразуването.
Тоест към мен.
Не знам нищо за алхимията.
Оставям всичко на теб. - Добре.
Енви, искам да те попитам нещо.
Стенописът в Ксеркс изглеждаше така.
Любопитен ми е този символ.
Означава Бог, но е обърнат.
И драконът с двете глави.
Представлява перфектното начало.
Значи означава: "Ще прогоня Бог от небето на земята, за да съм перфектен. "
Хората могат да бъдат жестоки. - Щеше да е чудесно, ако само си го мислеха.
Проблемът тук е в липсващата част.
Лъв, който поглъща слънцето. Това представлява Философския камък.
А съставките за направата на камъка са хората, нали, Енви?
Да, точно така.
Защо нация като Ксеркс, така процъфтяваща, е загинала за една нощ?
Къде са отишли хората?
Дали руините могат да ни дадат нужната информация?
Превърнали сте хората от Ксеркс във философски камъни, нали?!
Кой го направи?!
Кой е способен на това?!
Кой е превърнал хората от цяла една нация във философски камъни с огромна мощ?!
И то само, за да стане достоен да предизвика Бог...
Онзи "татко", за когото говореше ли?
Да не би този тип да се опитва да повтори това събитие и в тази страна,
използвайки вас - хомункулусите?!
Ще ти кажа, ако ни измъкнеш оттук.
Спри да си вреш носа навсякъде, Метален алхимико.
Нуждаеш се от жертва, за да отвориш вратата, нали?
Използвай ги.
Помощ! - Моля те да ме убиеш!
Всички тези хора са от Ксеркс, нали?
Телата и разсъдъкът им са загинали отдавна,
и сега се използват като източници на енергия.
Дори не си спомнят как са изглеждали.
Съчувстваш ли им? Какво глупаво чувство...
Искаш да ги приемеш за хора, защото така ти е по-лесно да вярваш,
че и брат ти, който е само душа, също е човек.
Колебаеш се, дали да жертваш умрелите преди векове, нали?
Те вече не могат да бъдат хора.
Дефиницията за човека трябва да е логична, а не емоционална, алхимико.
Добре.
Линг, ако нещо се случи с мен, кажи на другите какво целят хомункулусите.
Проблемите на аместрианите не ме интересуват.
Ей!
Някъде там те чакат скъпи за теб хора, нали?
Измъкни се оттук жив и сам им разкажи за това.
Съжалявам. Трябва да използвам душите ви.
Да започваме!
Като се замисля, тази поза много ми наподобява на нещо друго...
Сякаш се молиш на Бог.
Отдавна не съм го правил. Никога не съм предполагал, че ще я отворя отново.
Линг! Скачай!
Имам ти доверие, алхимико!
Същото почувствах и когато Глътони ме погълна...
Благодаря...
Благодаря ти.
Тялото и душата са свързани с разума.
Част от тялото ми е пред Вратата на истината.
Ако оставя разума си да ме води, вероятно ще достигна до вратата...
Значи не дойде, за да си върнеш тялото?
Баща ти е там вътре, нали? - Да.
Мога да разбера как да намеря брат си...
Добре, успях.
Защо са две врати?
Ал!
Ал, ела!
Побързай, Ал!
Ал... !
Не мога.
Ти не си моята душа.
Не мога да дойда с теб.
Алфонс.
Алфонс!
Алфонс... !
Някой ден ще се върна за теб.
Чакай ме.
Чакай ме!!!
Нека с все сили, нека с все сили
кажем, че не трябва да бъдем толкова упорити.
Драсканицата, която някой направи
на стената започва лека по лека да се размазва.
Никой не знае истинската им същност.
Въпреки че ние двамата печелим и губим
все се впускаме на все по-дълги и дълги пътешествия.
И въпреки че има дни в които самотата ни обладава и ни кара да ридаем...
Ние ще превърнем сълзите и болката си в щастие.
Нека пламъкът на свещта озари утрешния ден.
И ще стиснем малките си ръчички над пламъка на огъня, сътворявайки звезден прах,
който вечно ще сияе все така брилянтно.
Сбогуванията може и да са неизбежни,
но сезоните все продължават да си се сменят.
Дори и да се загубя някъде из необятната шир, аз ще продължа да вървя с теб.
Това е единственото нещо, което никога няма да се промени.
Трудно е да дадеш форма на илюзията, като колебаещия се огън.
Понякога той може да е жесток, но може да е и пламък на надеждата.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 27: Пиршество в покрайнините.
Епизод 27
Пиршество в покрайнините
Не трябва да се страхуваш от тъмнината в себе си.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu